Tranio!
Min herre!
Min herre Lucentio.
Ack, vad jag har längtat hit. Till vetenskapens stamort Padua.
Nu är jag här i rika Lombardit, det mäktiga Italiens blomsterträdgård,
sen far har gett mig gunstigt lov att resa och anförtrott mig åt ditt goda sällskap.
Nu bjuder plikten mig, Vicentios son,
kommen från Pisa, att föröka,
min faders rikedom med dygdrik strävan.
Låt oss nu andas ut och sen ta fatt på våra studier och kurser här.
Och därför, Tranio, ska mitt studium ägnas åt Dygden, och åt den filosofi
som lär hur lyckan vinnes genom dygd.
Säg mig, Tranio.
Vad säger du? Jag har ju lämnat Pisa för stolta Padua
likt en som lämnar en vattenpuss och dyker ner i havet,
för att till slut få släcka all sin törst.
Förlåt, Lucentio, käre unge herre. Jag tycker just som ni, det gläder mig
att ert beslut att suga ljuvlig honung ur ljuv filosofi står fast, tro mig.
Tranio!
Men... låt oss inte så bli fast i dygden att kärleken får bli en främling...
en ovälkommen gäst.
Ty utan nöje, inget resultat.
Min herre?
Lucentio!
MED TACK TILL WILLIAM SHAKESPEARE,
UTAN VILKEN DE SKULLE HA STÅTT MÅLLÖSA.
Lucentio? Lucentio!
Lucentio!
Lucentio.
Min herre.
Lyft på slöjan! Lyft på slöjan!
Bort!
Lyft på slöjan! Lyft på slöjan!
Bianca!
Jag brinner, förtärs, går under, Tranio om jag ej får den ljuva, blyga flickan.
Va...
Är det möjligt att kärlekseld kan flamma upp så snabbt?
Bianca!
Skynda till huset. Din syster är galen.
Ut ur vägen, din idiot!
Bianca! Bianca!
- Bianca... Bianca! Bian... - Signor Baptista...
Mina herrar, besvära mig ej mera, jag har ju sagt vad jag bestämt,
att inte gifta bort min yngre dotter förrän jag har en make åt den äldre.
Vad?
Förrän jag har en make åt den äldre!
Är någon av er kär i Katarina,
har ni mitt tillstånd att fria strax till henne.
Gud frie mig. Hon är mig för skarp.
Min far, vill ni då schackra bort mig som vore jag en vara - åt de där?
Vara, fin vara,
nej det får allt vara om hon inte blir mycket mildare.
Var lugn, signor, än är ni inte halvvägs till mitt hjärta; kom ni dit, så skulle
jag tvåla till er som den narr ni är
och kamma er i skallen så det small med en behändig liten trebent pall.
Usch en sån tös... hon är trilsk utav fan.
Men i den andras tystnad ser jag klart jungfrulig mildhet stråla underbart.
Var inte ledsen du, min flicka,
jag håller ändå lika mycket av dig.
Den lilla älsklingen!
Du blir i stämning över min förstämning.
Min far, jag lyder ödmjukt er befallning.
Mitt sällskap, det blir bok och instrument
att läsa i och öva på i enrum.
Hör, Tranio, så talar en gudinna.
Gå in, Bianca.
Å, nej! Ska hon spärras in, Signor Baptista, för den markattans skull,
och bli bestraffad för hennes onda tunga?
- Nu blir det som jag sagt. - Men...
Och som jag vet att hennes högsta glädje är poesi, musik och instrument,
ska hon få lärare som leder henne.
Om ni, Hortensio, eller ni herr Gremio, har hört om några - kunniga förstås! -
så för dem hit - de ska få bra betalt. Och nu farväl.
- Helvetets makter! - Lärare...
Gör då allt vad ni kan för att få henne.
Men märk: Den äldre systern är så vrång och bitsk,
att innan pappan kan bli av med henne, får er skön jungfru vackert vara jungfru.
Å, Tranio, vilken onaturlig far!
Men... la du inte märke till hans omsorg
att skaffa henne goda lärare?
Jag har det, Tranio.
Vid min hand, signor, vi två har säkert kläckt ut samma plan.
Ni själv blir läraren och åtar er att undervisa flickan.
Ännu har ingen sett oss här i stan,
och vet vem som är tjänare, vem herre.
Och därav följer klart och tydligt detta:
Du ska bli herre, Tranio, i mitt ställe och vara här i Padua Vincentios son.
Så ska jag bli Lucentio med nöje, allt för min kärlek till Lucentio.
Du ska hålla dig med hus och tjänare, precis som jag;
och jag ska vara lärare, att undervisa Baptistas yngsta dotter.
Så får det bli.
Du...!
Signor Gremio!
Ett avbrott i vår fiendskap, som båda två kan dra fördel av.
Det är i bådas vårt intresse
att så snart som möjligt få råka vår sköna härskarinna
för att kunna tävla om hennes kärlek,
och därför bör vi två tillsammans arbeta för en särskild sak.
- Och det skulle vara? - Att skaffa hennes syster en man förstås.
En man? En djävul.
- En man, säger jag. - En djävul säger jag.
Tror ni, Hortensio, att om än pappan är aldrig så rik,
någon enda karl är så vettlös att han gifter sig till ett helvete?
Nej!
Om det också går över både ert och mitt tålamod att stå ut med hennes gormande,
så finns det nog i alla fall en och annan hygglig prick om man kunde få tag i honom,
som skulle ta henne med alla hennes fel - och pengarna.
Jag skulle inte ta henne om jag så fick en guldgruva.
Vi ska skaffa Katarina en man och göra Bianca till äktenskap ledig.
För er eller mig?
Först i mål får ringen. Vad säger ni, signor Gremio?
- Javisst. En sådan man måste finnas. - Ja.
Jag skulle gärna skänka den bästa hästen i Padua
åt den som ville åta sig att fria till Katarina och befria huset från henne.
En sådan man måste finnas.
Ur vägen för mig!
- Å, Grumio! - Va?
Här, Grumio, din slyngel, bulta på.
Bulta på, herrn? Vem ska jag bulta på?
Har någon förolämpat ers välborenhet?
Bulta på här din lurk, och det ordentligt.
Bulta på er var, min herre?
Bulta på min vän Hortensios dörr, och bulta på bra, annars ska du få.
Å! Herrn söker gräl.
Jag skulle bulta först, och sen kan jag nog vänta det värsta.
Nå, blir det nåt av?
- Gott folk! Hjälp! Husbonden är förryckt. - Nå, bulta då när jag befaller.
Gott folk!
Hortensio. Å! Väl mött, min käraste vän, Hortensio.
Petruchio!
Vad nu? Vad står på?
Upp med dig, Grumio.
Nog hade jag haft lagliga skäl att säga upp mig, för se herrn,
han bad mig bulta hårt på'n...
En hopplös stolle. Hör, Hortensio, jag bad den lymmeln bulta på din port.
- Inte för mitt liv fick jag'en till det. - Bulta på porten! Himmel!
Sa ni inte uttryckligen till mig, ''Bulta här...''?
Håll mun din slyngel eller helst försvinn!
Min kära vän, vad för en lycklig vind har blåst dig ända hit ifrån Verona?
Dig och din gamle, trogne, glade Grumio.
Det ligger till så här, Hortensio:
Min far har nyligen gått bort.
Själv har jag kastat mig ut i vimlet för att finna,
en liten Eva till att leva med.
En Eva...?
Att leva med.
Att leva med?
Baptista Minola är hennes far, en hövisk och förbindlig man av stånd.
Hon heter... Katarina Minola.
Se här.
Petruchio, ska jag fräckt rekommendera en riktigt argsint furie till fru?
Du kommer knappt att tacka mig för rådet, men jag kan lova dig att hon blir rik.
O herrans rik.
Men nej, åt en god vän som dig vill jag ej föreslå den flickan.
Om hon kände honom lika bra som jag, skulle hon veta att ovett inte biter på'n.
Emellan vänner som oss två, Hortensio, kan fraser sparas.
Känner du en tös, tillräckligt rik att bli Petruchios fru -
för pengar är min friarsångs refräng -
så om hon än är vidrig som en häxa,
och gammal som sibyllan, vrång och bitsk som Sokrates Xantippa eller värre,
det gör mig inget, gör i alla fall min kärlek inget.
Var hon än så vild som Adrias böljesvall, så vet, min vän:
En rik fru söker jag här i Padua; en rik fru lyckliggör mig här i Padua.
Ja, där ser herrn, han säger rent ut vad han tänker.
Ge honom bara tillräckligt med pengar och gift honom med en docka,
eller en marionett eller en gammal käring utan en tand i mun,
ja, om hon så har lika många sjukdomar som femti-elva spattkrakar,
så gör det honom blankt ingenting, bara där är pengar att få.
Pengar i pungen har jag, gods där hemma,
jag tänkte se mig lite om i världen.
Att göra en förmögenhet och skaffa mig...
en fru.
Jag ska inte sova, Hortensio, förrän jag träffat henne.
Hör här, Petruchio.
Om jag nu...
Om jag nu hjälper dig med Katarina, är det en tjänst som jag vill be dig om:
att hjälpa mig vinna den yngre dottern, Bianca.
Är det inte guld, så säger jag ja.
Min vän Petruchio ska stå mig bi,
och föra mig, klädd som en enkel man
till hennes pappa att som lärare
handleda sköna Bianca i musik. Med hjälp av denna list får jag en chans
att ofta se henne på tu man hand, och fria utan att bli misstänkt för det.
Oupptäckt av gamle Gremio!
Det är Gremio, en rival till mig.
Gud skydde er, signor Gremio.
Väl mött, signor Hortensio.
Vart tror ni jag är på väg? Till Baptista.
Jag lovade att söka skaffa fram en lämplig lärare åt sköna Bianca
och hade turen...
Cambio!
..att få tag i en.
Gå vidare ni.
En riktig slyngel och så kärlekskrank.
Jag mötte just den här herrn av en slump, Signor Petruchio från Verona,
som vill fria till och äkta Katarina, den argsinta, om hennes hemgift passar.
Att vilja fria till henne vore konstigt.
Men har ni mod, framåt i Herrans namn, jag lovar hjälpa er i allt jag kan.
Men vill ni ha den kattan?
Vill jag leva?
Signor Petruchio.
Jag klöser dig så ingen man vill se åt dig.
- Nej! - Här har du! Och här!
Tror ni att lite olåt gör mig döv? Har inte jag hört lejons hemska vrål?
Har inte jag hört havet i orkan, rasa i ilska som en svettig vildgalt?
Har inte jag hört krigets kanonad och himlens blixtar braka loss i skyn?
Har inte jag, mitt i bataljens larm
hört hästar gnägga vilt, trumpeter smattra?
Å du din!
Och ni, ni talar om en kvinnfolkstunga, som knallar knappt så högljutt
som kastanjer när bondmor rostar dem på spisens härd!
Skräm barn med sotarn!
Jo, jag ska svära högt.
Å, nej! Syster, nej!
Du gör mig orätt, syster och dig själv,
när du behandlar mig som simpel piga.
Kelgris!
Tala då om vem som du är mest förtjust i av dina friare.
Ack, tro mig, syster, jag har ännu aldrig
sett någon utav världens män som jag tyckt mer om än om någon annan.
Kelgris, du ljuger.
Katarina! Katarina! Bianca! Döttrar! Döttrar!
Va? Mitt för mina ögon?
Gå du, Bianca.
Och du! Vet hut att bruka våld mot henne som aldrig någonsin har gjort dig något?
När har hon sagt ett elakt ord till dig?
Å, jag vet nog hon är er skatt och hon ska ha en man,
och jag ska dansa barbent på hennes bröllop.
Dotter Katarina, jag ber dig!
Säg ingenting, nu går jag bort och gråter, tills jag kan få en möjlighet att hämnas.
Katarina! Katarina!
Signor Baptista.
God morgon, kära granne.
Granne, jag lovade att söka skaffa fram en lämplig lärare åt sköna Bianca,
beläst i poesi och andra verk. Och nu har jag lyckats i mitt värv.
Granne, jag tar mig friheten att erbjuda den här unge lärde.
Han har studerat länge i Reims
och vid andra universitet.
Kunnig i latin...
och grekiska... och andra språk.
- Han heter Cambio. Ta emot hans tjänster. - Min herre!
Tusen tack, signor.
Välkommen.
Får jag ta mig djärvheten och fråga om anledningen till att ni kom hit?
Förlåt mig, djärvheten är på min sida, när jag som främling här i denna stad,
tillåter mig att fria till er dotter, till Bianca, lika skön som full av dygd.
- Signor... - Lucentio är mitt namn.
Han heter Litio, född i Mantua.
Lucentio är mitt namn, och detta paket av klassiska auktorer...
- Det räcker! - Lucentio!
Säg, har inte ni en dotter som heter Katarina, skön och dygdig?
Jo då, signor, hon heter Katarina.
Så säg mig, om jag får er dotters ja, hur pass stor hemgift kan jag räkna med?
Allt för burdust. Gå mer varligt fram.
Var kom ni från, signor?
Och vad var namnet?
Signor Baptista, jag har lite brått, har inte tid att fria varje dag.
Jag är en adelsman från Verona. Jag har hört om hennes vett och skönhet,
om hennes älskvärdhet och modesti, hennes begåvning, hennes milda sätt,
och vågar tränga in hos er som gäst,
för att med egna ögon få bekräftat att ryktet som jag hört har talat sant.
Petruchio är mitt namn, son till Antonio, en välkänd man i detta land.
Så säg mig, om jag får er dotters ja, hur pass stor hemgift kan jag räkna med?
Efter min död...
hälften av vad jag äger,
och i kontanter...
två tusen dukater.
Förlåt, Petruchio, kunde också vi arma stackare få in ett ord?
Och jag är redo garantera henne ifall hon skulle överleva mig,
allt jag kan ha i både löst och fast.
Signor Antonios son!
- Litio... - Ta lutan ni, och ni tar bokpaketet.
Era disciplar ska ni strax få träffa.
Gå in!
Hallå, för herrarna till mina döttrar.
Säg att det här är deras lärare. som de ska vara hövliga emot.
- Med... - Allt vad jag kan ha i löst och fast.
Bäst att få alla punkter svart på vitt, i för oss båda bindande kontrakt.
Ja, när ni först har vunnit hennes kärlek,
för det är ändå
själva huvudpunkten.
En bagatell! För det ska svärfar veta,
att jag är lika trilsk som hon är stursk.
Och när två vilda lågor slår ihop,
förtär de allt som deras ilska närs av.
En liten eld blir stor av liten vind, men vild storm släcker både eld och allt.
Sån storm är jag! Hon kommer att ge upp, för jag är fräck och friar som en karl.
Sånt uselt instrument! Tjockfingrade birfilare!
Lutfjant!
Men var beredd...
på ganska hårda ord.
Signor Baptista! Min herre!
Vad nu, min vän, varför är ni så blek?
Om jag är blek, så är jag blek av skräck.
Nå, tycker ni att hon är musikalisk?
Nej, snarare att hon är martialisk.
Järn kanske håller, lutor inte alls.
En skojfrisk jänta! Vad jag längtar efter att få en liten pratstund strax med henne.
Var inte modfälld längre, kom nu med
och öva lite med min yngre dotter.
Skäller hon ut mig, så ska jag förklara
hon sjunger ljuvligt som en näktergal.
Mulnar hon,
påstår jag att hon är fräsch som morgonrosor som nyss stänkts med dagg.
Och är hon stum och säger ingenting,
ska jag berömma hennes talekonst och hennes underbara retorik.
Och kör hon ut mig, tackar jag som om hon bett mig stanna hela veckan här.
Ger hon mig korgen...,
ger hon mig korgen,
frågar jag om dag och tid för lysning...
och för bröllopsfest.
Morr'n Kajsa!
Hörde just ni heter Kajsa.
Då är ni verkligen betänkligt lomhörd,
Jag brukar annars kallas Katarina.
Det ljuger ni. Nej, Kajsa rätt och slätt, och Glada-Kajsa, eller Arga-Kajsa;
helst Söta-Kajsa, sötast ibland Kajsor, Kajsa till Kajsinge, min kajsa-majs-paj,
för majspaj är det godaste jag vet. Hör mig, o Kajsa, du min ögontröst,
vart jag har gått har rykten om din mildhet,
din dygd och skönhet tutats i mitt öra,
fast alltför svagt..., så Kajsa: Vill du ha mig,
förflyttar du mig strax till sjunde himlen.
Förflytta er?
Gärna det!
Låt den som har förflyttat er hit förflytta er igen.
För ni är tydligen en flyttbar möbel.
Vilken?
- En fällstol! - Nå, var god ta plats på mig då.
Åsnan är skapt att bära - så ock ni.
Kvinnan är skapt att bära - så ock du.
Inte nåt ök för er i alla fall.
Ack, jag ska inte tynga tungt på dig!
För du är ju så ung och kvick och lätt...
För kvick att fångas av en sådan tölp.
Min far! Den här mannen...
Min pappa har tre stora gallioter,
det vet ju alla, och så tre galärer och tolv galejor.
Tolv?
- Hic ibat Simois hic est Sigeia tellus - Lämna nu lektionen.
Sluta, birfilare. Påflugna människa.
Har ni så fort glömt den underhållning som hennes syster hälsade er med?
Men denna fröken, grälsjuke pedant, är himmelsk harmonis beskyddarinna.
Befängda åsna! Gå nu en tur och lämna mig ifred.
- Gå stäm ert instrument. - Mitt instrument är stämt.
Spotta i nävarna och stäm igen.
Gå er väg och håll er borta.
Ni lämnar hans lektion så fort jag stämt?
Vill säga aldrig.
Hic ibat Simois
Morr'n Kajsa. Söta-Kajsa. Jag är en adelsman...
Det ska vi se.
Oj oj, en sån ilsken geting man kan vara!
Är jag en geting, så se opp för gadden.
Den drar jag ut, så det är ingen risk.
Ja, om ni visste var den sitter, narr.
Var getinggadden sitter? Jo i stjärten.
- l tungan. - Jaså, i vems då?
l er, om ni tar ''stjärt'' på tungan.
Vad? Har jag tungan i er stjärt?
Å!
- Om du slår en gång till, slår jag igen. - Men slår en dam gör igen man av adel.
Jag är just en man för dig, min Kajsa.
- Din lymmel! - Vid denna sol, som visar mig din skönhet
för det är den som gjort mig kär i dig...
- Otäcka monster, gå! - Mig ska du ha och ingen annan, Kajsa.
Mig ska du ha och ingen annan, Kajsa.
För jag är född just till att tämja dig
och göra dig, din vildkatt till en huskatten vardagshushållskajsa, spak och lydig.
En vardagshushållskajsa, spak och lydig.
Nej!
Du glor inte snett och rynkar inte pannan,
biter dig ej i läppen som ett rivjärn,
och inte grälar du och bjäbbar mot,
men underhåller dina friare
med fint, förbindligt tal, är så tillgänglig.
Jag vill och ska ha dig till hustru, Kajsa.
Jag skulle hellre dö!
- Katarina! - Mina två tusen dukater.
Katarina!
Signor Baptista! Signor Baptista! Katarina!
Katarina! Min dotter!
Min dotter - Ha!
Ja, det må jag då säga! Ni har då visat er som en ömsint far,
när ni vill ge mig till en halvförryckt, bindgalen tölp, som gastar och går på
och tror att grovhet övervinner allt.
Signor Petruchio,
hur har ni lyckats med frieriet?
Utmärkt, givetvis. Hur skulle något annat vara möjligt?
Å nej, så lätt slipper du inte undan.
Jag retar er ju bara om jag stannar. Låt mig gå.
De sa ju du var tvär och ilsk och trumpen.
Nu ser jag att det ryktet for med lögn.
För du är trevlig, glad och rysligt artig,
fåordig, ja men - ljuv som en viol.
Var har ni lärt så många fina ord?
Det är ex tempore för det är medfött.
Kvick mor - som blivit mor till en sån dumbom.
Jag är väl klok?
Nog för att hålla värmen.
Värma mig ska jag, Kajsa, i din säng.
Jag vill, jag ska ha dig till hustru, Kajsa.
Men varför säger de att du är låghalt?
Det är gement! Kajsa är smärt och rak som hasselspöt och brun som hasselnöten,
och sötare än hasselnötens kärna.
- Signor Baptista... - Lugn mina herrar.
Jag ska slita tvisten.
Låt fakta tala!
Den av er som kan lova min dotter mest i morgongåva
ska få min Biancas hand.
Här är din far. Och säg nu inte nej! Jag vill och ska ha dig till hustru Kajsa.
Det giftermålet gjordes upp med fart!
Men låt oss tala om er yngre dotter!
Jag...
Ja, ni har bjudit högst, det medger jag.
Ifall hans far vill skriva på ett avtal.
Ifall han har en far att skriva det.
Och om er far ger sin bekräftelse, så är hon er.
Signor Petruchio.
Svärfar...
Ni själv och alla här har fel i allt som ni har sagt om henne.
Om hon är arg så är det som hon låtsas.
Och inte het, men sval som morgonen.
Ja, kort och gott, vi trivs så bra tillsammans,
att vi ska fira bröllop nästa söndag.
Hå, jag vill se dig hängd först, nästa söndag.
Vi kom just överens på tu man hand att hon ska låtsas arg i andras sällskap.
Av allt som lever, det sämsta är en man.
Jag kan försäkra er, det är fantastiskt vad hon är kär i mig.
Jag vill se dig hängd först, nästa söndag!
Min söta Kajsa, min söta vän!
Hon hängde om min hals och överbjöd sig själv med kyss på kyss och ed på ed,
så att hon vann mitt hjärta i ett huj.
Ni klåpare, ni anar ej hur tamt, när man och kvinna lämnas för sig själva,
rentav en mes kan få det värsta rivjärn.
Av allt som lever, det sämsta är en man.
Petruchio!
Min far och mina herrar, nu farväl.
Så till Venedig! Det är söndag snart.
Det ska va ring, det ska va stass för två,
En kyss,
på söndag ska vårt bröllop stå.
Signor Baptista!
Katarina?
Min dotter?
Mitt barn!
Katarina!
Snälla du!
Mitt barn!
Min dotter!
Petruchio kommer.
Vad kommer man att säga?
Tänk vilket prat det blir och vilket hånskratt.
Brudgummen uteblir och prästen står där beredd att börja vigselritualen!
Vad säger ni, Lucentio, om vår skam?
Vår skam? Nej min.
Nu ska det göras narr av Katarina. - Det där...
är galningen Petruchios hustru, om han behagar gifta sig med henne.
Petruchio kommer! Petruchio kommer!
Jo, Petruchio kommer i ny hatt och gammal jacka,
i ett par byxor som är vända tre gånger,
med en gammal maläten sadel och omaka stigbyglar.
Hur mår min svärfar?
God morr'n gott folk.
Men det var fasligt
vad alla glor och rynkar ögonbrynen, som om jag var ett monstrum, en komet
eller nåt annan himlafenomen.
Fy, tag då strax av er den där kostymen! Den skymfar ju ert stånd och dagens helgd!
Ni vill inte vigas, hoppas jag... så där?
Jo, just så här. Och nog med prat om det;
Mig vigs hon vid och inte vid kostymen.
Men här står jag min tok och pratar strunt
i stället för att hälsa på min brud och med en kyss besegla att hon det är.
Nu, vid Guds sår!
Petruchio.
Petruchio!
Petruchio,
Tager du Katarina nu till din äkta hustru?
J...
Petruchio...
Tager du Katarina nu till din äkta hustru?
Ringen.
Ringen...
Petruchio, tager du Katarina nu till din äkta hustru?
Ja, visst gör jag det!
Katarina...
Katarina,
Tager du Petruchio nu till din äkta make?
Det...
Det gör jag verkligen in...!
Min far...
Ta för er nu, gott folk. Hugg in på mat och dryck.
Stig fram.
Tack ska ni ha för allt besvär, go'vänner.
Jag vet att ni har räknat med mitt sällskap,
vid bröllopsfestens präktiga bankett,
Men jag har brått och måste fort iväg, så jag är tvungen att säga er farväl.
Far ni i kväll? Det är väl inte möjligt?
Jag måste, innan natten faller på.
Var inte häpna! Om ni visste varför, bad ni mig hellre gå än stanna kvar.
Jag tackar er, värderade församling,
som nyss bevittnade att jag gav bort mig till denna milda, dygderika dam.
Ät nu med svärfar, ni! Och drick min skål! Jag måste bort. Farväl då allesammans!
- Men om vi ber er stanna över middan. - Nej, det går inte.
- Men om jag nu ber. - Nej det går inte.
Men om jag nu ber.
Det är mig kärt.
Att stanna här i kväll?
Det är mig kärt att du just ber mig stanna, jag stannar ändå inte, hur du ber mig.
- Grumio, mina hästar! - Jaha, de är färdiga herrn.
Nå, som du vill, men jag far inte hemifrån idag,
inte i morgon, ej förrän jag får lust.
Dörren är öppen, och där går din väg, så trava på så länge skorna håller.
Jag reser inte förrän jag får lust.
- Lugn, lilla Kajsa, bli nu inte ond. - Jag vill bli ond. Vad har du att bestyra?
Var lugn, far! Han blir kvar tills jag vill fara.
Så, mina herrar, in till bröllopsbordet.
Här får en kvinna lida spott och spe ifall hon inte bjuder motstånd själv.
Du har så rätt så, Kajsa: ln med dom! Ni bröllopsvittnen, lyd nu bruden! Marsch!
ln till banketten, festa, rumla om, töm glas på glas för hennes jungfrudom,
var glada, eller dra åt helvete!
Men söta Kajsa, hon ska följa mig.
Nå, inte stampa, blänga surt och fnysa, för jag vill vara herre över mitt.
Hon är min egendom, min gård, min grund, mitt husgeråd, min lada och mitt fält,
min häst, min oxe, åsna, ja mitt allt.
Här står hon, här. Rör henne den som törs!
Vem än som söker hindra mig att resa, han får med mig att göra. - Grumio!
Dra blankt, för vi har kringränts av banditer!
Om du är karl, så rädda matmor din!
Mod, lilla Kajsa, dig ska ingen röra.
Jag ska försvara dig mot millioner.
Far! Far!
- Petruchio... - Far!
Å, dra åt helvete!
Ditt lumpna, vedervärda svin.
Förbannade tölp!
Kom upp! Hopp hopp hopp!
Tur att de for! Jag kunde dött av skratt.
Maken till bröllop har väl aldrig skådats.
- Vad tycker fröken om sin storasyster? - Jag säger bara ''Kaka söker maka''...
Jag svär att hans fasoner snart blir spaka.
Kom, Kajsa. Kom då! Fram, Kajsa, framåt.
- Din dåre! - Följ mig Kajsa, om du inte är för svag.
FYLLESVIN
Kom, Kajsa.
..gift med en halvförryckt, bindgalen tölp...
Min herre!
- Hoppla. - Förbannade tölp!
Min herre!
Var är de fäna? Inte en vid porten som tar stigbygeln och som håller hästen?
Gregorio? Filip?
Natanael? Curtis?
Guld.
Mer. Mer.
Sitt ner, Kajsa, och välkommen.
Träskallar allihop! Ohyfsat pack!
lngen betjäning, aktning eller pli?
Din fräcka fähund, bondlurk, bryggarkamp!
Befallde jag dig inte möta mig
med hela packet drönare i parken?
Jo, men Natanaels rock var inte klar,
och Gregorios skor var i bedrövligt skick.
Och Filips dolk var dåligt omsedd, tyvärr.
Nu hälsar de herrn ändå som de är.
Gå era lymlar och ta in min kvällsvard.
Gå, lymlar gå!
Gå!
Mat!
Ge mig en kyckling!
Mat!
Mat, mat, mat!
Mat!
Var är de lymlarna?
Allt är nu färdigt.
Var glad nu, söta Kajsa. Var glad!
Var glad, Kajsa.
Hit med vatten! Vatten!
Vatten!
Blir det nåt vatten?
- Vatten. - Vatten.
Jag ber, var lugn, han rådde inte för det.
Tjockskallade, långörade bastard!
Sitt, Kajsa, för jag vet att du är hungrig,
Ska du be bordsbön, Kajsa, eller jag?
- Amen. - Amen.
Amen.
- Amen. - Amen!
Vad är det? Kyckling?
Ja.
- Och vem bar in den? - Jag.
Jag? Jag?
Den är bränd! All maten är ju vidbränd!
Å, vilka svin! Var är det fät till kock?
Hur vågar ni, banditer, bära fram
och bjuda sånt jag inte kan fördra?
Väck med det, fat och bägare och allt!
Men ta då inte i så hårt,
min make!
Kycklingen var bra
om ni höll till godo.
Nej, den var svartbränd och förstörd, och jag är strängt förbjuden att äta sånt,
för det avlar galla och förför till vrede.
Vi borde hellre fasta båda två än hetsa upp oss så med hårdstekt kött.
Ha tålamod, i morgon blir det bättre. Så låt oss fasta båda två i kväll.
Kom, låt mig föra dig till brudgemaket.
Grumio!
Nej!
Dårar! Hur har ni bäddat åt henne?
Här ligger kudde, bolster, täcke och lakanhuller om buller, hit och dit i kammarn.
Hur mitt i virrvarret ska en make i omtänksamhet vinna sin hustru med ömhet?
Gregorio! Curtis! Filip! Natanael! Grumio!
Jag föraktar er som behandlar henne så.
Så kan man kuva hustru sin med ömhet.
Lägre.
God morgon, Kajsa.
Säg, käraste, är allt förlorat?
Hur är det med min Kajsa?
Dåligt.
Det ser bra ut.
Oj då, oj!
Herrn. Herrn!
Herrn, nu har jag gnott omkring och letat så jag är dödstrött,
men så kom till sist en hedersman av gamla rätta sorten,
i gång och sätt på pricken lik en pappa,
som Tranio försöker att få fatt.
- Guds fred. - Tack sammanledes. Och väl mött.
- Ursäkta, varifrån? - Från Mantua.
Mantua?
Från Mantua? Nej, det förbjude Gud! Då vågar ni ju livet här i Padua!
Livet? Vad menar ni? Det låter hemskt.
Det är ju dödsstraff för en mantuan att komma hit.
Och vet ni inte varför?
Venedig har beslaglagt era skepp, vår hertig som är osams med er hertig,
har ju offentligt proklamerat det.
Ack, det här var alldeles förskräckligt.
Nu vill jag hjälpa er med råd och dåd.
För att rädda er ur denna nöd, ska jag försöka hjälpa er som sagt,
och ni har goda skäl att vara glad för att ni är så lik signor Vincentio.
Tillåt mig att säga i all enkelhet jag tycker om att ni går rakt på sak.
Ja, det är sant att er Lucentio är kär i Bianca, liksom hon i honom.
Om ni därför bara ger ert ord
att handla faderligt emot er son, och ge mitt barn en rimlig morgongåva,
så är affären klar.
Inte hos mig, Lucentio, för ni vet ju: grytor har öron. Jag har mycket folk.
Då är det klart: Jag ger mitt bifall att Lucentio får min dotter Bianca.
Signor Baptista.
Saken är klar, bröllopet är fastställt till nästa söndag och jag bjuder till fest
för alla damer och herrar i Padua här, och då måste Petruchio och Katarina komma.
Min fru... hur är det?
Illa, mycket illa.
Men pigga upp dig! Var nu lite glad.
Din pappa bjuder oss till Biancas bröllop,
och dit ska vi nu resa ståtligt klädda.
Se redan skräddaren står färdig med all den ståt som är dig värdig.
Kom skräddare, låt se din grannlåt.
Vad kommer du med då?
- Här är... - Den lilla hättan som ers nåd beställt.
- Den är ju modellerad på en grötskål! - Å, jag tycker om hättan.
En skål av sammet! Det är oanständigt.
- Oanständigt? - Oanständigt?
Och fult.
En mussla liknar den, ett nötskal, en pösmunk, leksak eller barnbahytt.
Bort med spektaklet! Låt mig få en större.
Nej, inte större. Den är ju modern. Just såna har alla nobla damer.
När du blir nobel ska du få en sån, men inte förr.
Min herre,
Jag har väl också någon rätt att tala, och tala ska jag.
Jag är inget barn.
Långt bättre folk än ni har lyssnat på mig.
Tål ni det ej, så sätt en propp i örat.
Min tunga måste tolka hjärtats harm, för hjärtat sprängs om jag förtränger den.
Jag älskar dig för att du inte tål den.
Älska mig eller ej, jag gillar den, och jag vill ha den eller ingen alls.
Din klänning? Visst! Kom skräddare, låt se!
Bevare oss, ska hon på maskerad?
Är det en ärm? Säg hellre en haubits. Skuren i bitar som en äppeltårta,
i slitsar, litsor, skåror härs och tvärs, för böveln, karl, vad kallar du det här?
Ni bad mig sy den omsorgsfullt och väl i enlighet med allra sista modet.
Sån oförskämdhet! Det är lögn, din syring,
din tråd, din aln, din trekvartsaln, din tum,
din lus, din gnet, din syrsa där!
Ut och vet hut, din stuv, din klut, din sömsmån
om du inte vill bli mätt med din egen aln så du ska minnas det i all din tid.
Så far vi då till far din, lilla Kajsa
i all vår hederliga enkelhet.
Vår börs är stolt men klädedräkten ödmjuk för det är själen som gör kroppen rik.
Och liksom solen tränger genom molnen,
så tittar hedern fram igenom trasor.
Vad är väl skrikan ädlare än lärkan för att dess fjäderskrud är skönare?
Och är en huggorm bättre än en ål för att dess skinn är grannare att se på?
Ack, nej, min Kajsa, inte är du sämre för att du är så enkelt ekiperad.
lfall du skäms för det, så skyll på mig.
Grumio!
Se till att skräddar'n får bra betalt.
Och nu... friskt mod.
Vi ger oss av medsamma.
Vi ska iväg tillbaks till fadershuset och fjädra oss så fint som vem som helst,
med silkejackor, ringar, vad du vill, baretter och manschetter, Kajsa lill,
plymager, band och andra brokigheter, styvkjortlar, viftor, alla tokigheter.
- När ska vi åka? - Nu.
- Vilken tid på dygnet är det? - Det är dag.
- Det är natt. - Klockan är sju.
Klockan kan inte va mer än två.
Klockan ska va sju, annars rider jag inte.
Jämt blir jag motsagd, motsagd jämt och samt.
Nå...
Låt vara hur det är, jag reser inte om klockan inte är det jag bestämmer.
Klockan är sju.
Nu är vi strax tillbaks i fadershuset.
Å, herre Gud, vad månen lyser klart!
Jag säger det är månens sken vi ser.
Jag vet att det är månen.
Nu ljuger du. Det är välsignat solsken.
I Guds namn då, det är välsignat solsken.
Men inte solsken om ni säger nej, Och månen skiftar som ert sinne skiftar.
Vad ni än kallar det, så är det så, och ska så vara jämt för Katarina.
Framåt, framåt.
Men tyst ett tag! Vad är det där för en?
God morgon, ädla dam! Vart bär er väg?
Säg, lilla Kajsa, har du nånsin sett, en friskare och rosigare fröken?
På kinden kämpar rött och vitt om väldet!
När spred väl himlens stjärnor sådan strålglans
som dessa ögon över himmelskt anlet?
Älskliga mö,
ännu en gång goddag.
Vad hon är skön! Omfamna henne, Kajsa!
Du hulda mö,
så fager i din knoppning,
vart bär din färd, var kommer du ifrån?
Hur sälla de som fått så vackert barn!
Än sällare den man som stjärnorna beskär en sådan ljuvlig sängkamrat.
Men, Kajsa, är du helt förryckt?
Det där är ju en gammal rynkig man och inte alls nån flicka som du säger.
Ursäkta gamle far att jag såg fel,
men mina ögon bländades av... solen,
så att allt jag såg på tycktes vara grönt.
Nu ser jag ju hur vördnadsvärd ni är.
Ursäkta än en gång mitt dumma misstag.
Ja, gör det, gamle farfar! Vart går färden?
Kanske rent av åt samma håll som vår? Det vore verkligen högst angenämt.
Signor, jag blev förbryllad först utav
er muntra frus besynnerliga hälsning.
Vincentio är mitt namn.
Jag är från Pisa.
Pisa, välkänt för sitt allvar. Jag är
på väg till Padua för att besöka en son som varit hemifrån en tid.
Han ägnar sig åt studier och heter Lucentio!
- Min herre. - Biondello...
Shh.
Fort och försiktigt, herre!
I denna stund viger prästen Hortensio med en levnadslustig änka han valt ut.
Och han har lovat, när kyrkan blivit tom att hemligen viga er och ert hjärtas dam.
Vi flyger, Biondello.
Säg mig, signor, bor här i huset en som heter Lucentio?
Ja, men de har mycket att göra där inne.
Så det är bäst att ni bultar hårdare.
Vad är det för en som bultar som om han ville spränga porten?
Är signor Lucentio hemma, signor?
Hemma är han, signor, men han träffas inte.
Var så snäll och hälsa att hans far är här från Pisa och vill tala med honom.
Det är lögn.
Hans far har redan kommit från Pisa och står här och tittar ut genom fönstret.
- Är ni hans far? - Ja, så säger i alla fall hans mor,
om jag vågar tro henne.
Vad nu, min herre!
Det är ju uppenbart svindleri, att lägga sig till med en annans namn.
Ta fast den boven.
Han tänker tydligen bedra folk i den här stan under mitt namn.
Biondello. Biondello!
Hjälp!
Kom hit, din galgfågel.
Det gör jag väl som jag vill, hoppas jag, signor.
Hit med dig, din kanalje.
Har du glömt vem jag är?
Glömt herrn?. Nej, herrn, nej, herrn!
Omöjligt, eftersom jag aldrig i hela mitt liv har sett herrn.
Vad, din ökände skurk? Har du aldrig sett din husbondes far?
Hjälp! Min son!
Vem är ni, signor, som understår er att slå min tjänare?
Vem är jag, signor? Vem är ni själv, signor?
O, eviga gudar! Din inpiskade kanalje!
Sidenjacka, sammetsbyxor, scharlakanskappa, sockertoppshatt!
Å, jag är såld! Å...
Jag är ruinerad!
Där sitter jag hemma och spar, medan min son slösar bort allt på universitetet!
Vasa? Vad är det frågan om?
Vad rör det er, signor, om jag har pärlor och guld på min dräkt?
Jag har råd till det tack vare min gode far.
Din far?
Din far är segelsömmare i Bergamo.
Ni tar fel, signor, ni tar fel. Vad tror ni då att denne herre heter?
Vad han heter? Som om jag inte visste vad han heter!
Jag har fött upp honom sen han var tre år, och han heter Tranio.
Tranio?
Bort med er, galna åsna!
Han heter Lucentio, och han är min ende son och arvinge till mina gods.
Lucent...
Din skurk. Din skurk!
Skurk! Skurk!
Min tjänare har mördat min son!
I hertigens namn ålägger jag er: Grip honom!
Å, min son, min son!
Säg mig, din skurk, var är Lucentio, min son?
Kalla hit en vaktkonstapel.
Förneka honom, svär er fri, annars är det ute med oss.
Hur vågar du lägga hand på mig!
Jag ska lägga fram saken inför hertigen. Alla skyldiga kommer han att straffa.
Förlåt mig, käre far.
Du lever, käre son.
Förlåt mig, käre far.
Min man, låt oss gå in i fadershuset.
Visst, men ge mig en kyss först, Kajsa.
Vad? Här mitt på gatan?
Skäms du för mig, kanske?
Nej, Gud förbjude!
Men... jag skäms för att kyssas här.
- Nå, då far vi tillbaka igen! - Nej, du ska få en kyss.
Nu stannar du väl, älskling.
Grumio, mitt vin.
Här bara sitter man och äter, äter!
Min son, vi bjuder alltid gott i Padua.
Sant, och allt gott, det kommer ifrån Padua.
Väl för oss båda om det vore sant.
Det låter som om nån var rädder här.
- Rädd, sa ni? - Jag mente att Hortensio är rädd för er.
En man som fått ett rivjärn i sitt hus, bedömer min mans öde efter sitt.
Där har ni meningen.
- Er mening är infam. - Precis som ni.
- På henne, Kajsa! - På henne, änka!
- Tio dukater att Kajsa lägger henne. - Det blir min sak.
Med er tillåtelse drar sig damerna tillbaka.
Bianca.
Men allvarsamt, min son Petruchio, du fick den värsta arbiggan av alla.
Nej, säger jag och vill bevisa det. Vi skickar genast bud på våra fruar,
och den vars hustru visar sig mest hörsam, och kommer strax
när vi har sänt efter henne, han vinner vadet som vi sätter opp.
Topp.
- Och vad sätter vi? - Tjugo dukater.
Tjugo dukater?
Så mycket vågar jag på falk och hund, men tjugo gånger mer på hustru min.
Nå, hundra.
Topp?
Då är vi överens.
- Vem börjar? - Det gör jag. Biondello?
Biondello gå! Säg till min hustru att hon kommer hit.
Halva din insats gäldar jag: Hon kommer.
Det tar jag inte emot. Jag står för hela.
Vad sa hon? Nå?
Hon hälsar er, signor, att hon har annat för sig, så det går ej.
Vad? Hon har annat för sig, så det går ej? Är det ett svar?
Javisst, ett hövligt svar.
- Be Gud att er frus inte låter värre. - Jag hoppas bättre.
Hör hit.
Biondello, gå och be min fru att komma... genast.
Hm, be! Jaha, då måste hon ju komma.
Men jag är rädd er uteblir om ni ber aldrig så.
- Var är min hustru? - Hon vill inte komma.
Hon säger ni kan komma själv till henne.
Värre och värre, hon vill inte komma! Å, outhärdligt! Kan sånt tolereras?
Grumio, gå till din matmor! Säg jag befaller henne komma hit.
- Jag känner svaret. - Vad?
Hon kommer inte.
Se när hon kommer.
- Å nej, nej, ni trilskas. - Nej, jag vill inte, jag vill inte.
Fy, fy!
Släta ut de rynkorna i pannan,
låt inte ögat skjuta vreda blixtar,
emot din kung, din herre och regent!
Det tär på skönheten som frost på äng.
Din make är ditt liv, ditt värn, din herre, din kung, ditt huvud
som bär omsorg om dig.
För att försörja dig utsätter han sin kropp för mödor till sjöss och lands,
står vakt i nattens storm, i dagens köld,
medan du ligger varm och trygg där hemma,
och han begär ej annan lön av dig än kärlek, blidhet
och en trofast lydnad -
en klen betalning för en sådan skuld!
Ty samma lydnad undersåten skyller
sin konung, skyller kvinnan sin gemål.
Och är hon trotsig, retlig, butter, sur
och vägrar lyda hans bestämda vilja,
vad är hon annat än en myterist,
fräck och förrädisk mot sin gode herre?
Jag blygs för kvinnor som vill öppna fejd när de i stället borde be om fred,
och som vill härska, myndiga och fräna,
när deras kall är älska, lyda, tjäna.
Varför...
har vår kropp skapats mjuk och vek,
ur stånd att bära möda och bekymmer,
om inte för att hjärta och behag bör passa samman med vårt yttre jag?
Uppstudsiga, odugliga små kryp!
Kom!
Jag har varit lika stursk som ni
och har haft mod och kanske mer talang att trotsigt bolla med förmätna ord.
Nu ser jag våra lansar är som halmstrån.
Kom lägg er hand under er makes fot!
Vad han befaller är min viljas lag.
Min hand är beredd
om så är hans behag.
En härlig tös!
Kom, Kajsa, kyss mig då!
Jag vann vadet, det var väl ett spratt! Som segerherre ber jag få önska god natt!
GUD GIVE ER EN GOD NATT